Nuo žemės grumstelio pločio ligi dangaus
Šito įrašo autoriui sakiau: tu tik parašyk straipsnelį, aš paskaitysiu ir, jei patiks, įdėsiu. Man patiko. Tad didžiuodamasi dedu pirmąjį laišką žmogaus, kuris nė neketina pasiduoti. Taip, laišką. Sau pačiam ir kartu mums visiems.
P.S. Autoriaus pseudonimas tebūnie Kavinukas;)
>< >< ><
„Pamenu gerai tą rytą, tą rytą, kai vos tik nubudęs supratau, jog pavargau. Ne tiek fiziškai, kiek morališkai. Pavargau gyventi. Turbūt žmogus su negalia manęs ir nesuprastų, bet taip buvo. Nieko nebenorėjau daryti. Keltis, valgyti, eiti… Tą dieną negalėjau nieko galvoti. Ir daryti. Mintys tiesiog rijo mano energiją. Galiausiai tarsi įjungta lemputė kambaryje blykstelėjo mintis: tai kur gi ta gyvenimo prasmė?
Nuo šio klausimo ir prasidėjo mano gyvenimo šokis…
Buvo nedrąsu, labai nedrąsu, kai tave aplanko mintis, kuri anksčiau, tikėjau, aplanko tik tuos, kurie gyvenime nieko nenuveikia… O aš juk baigiau studijas. Ir dirbau tą ką noriu. Ir mąsčiau taip kaip noriu. Ir, rodos, viskas buvo paruošta būti suaugusiu žmogumi…
Pasinėriau į didžių žmonių subrandintų gilių minčių analizę. Tai buvo tarsi tabletės nuo galvos skausmo. Bet tik trumpam… Ir kai dar kartą įvyko akistata su klausimu „kur gi slypi ta gyvenimo prasmė“, suvokiau kad tabletės nebepadės…
Galėjau nieko nedaryti, tiesiog kentėti, bet ar ilgam? Norint kovoti, ginklus reikia tvirtai rankose laikyti, o aš net pažvelgti į juos negalėjau… Nejaugi gyvenimas toks ir yra, kokį aš jį mačiau… Šalta, tamsu, visur tykančios nesėkmės ir nelaimės, duonos kąsnio pavydintys aplinkiniai…
Niekad nesupratau tų, kurie mėgo pabūti vieni. Dieną, dvi… Niekad nesupratau ką jie veikia tyliai tūnodami, bet aš pradėjau apie tai svajoti. Tiesiog šiek tiek vienatvės, kad padėčiau sau nuryti optimizmo piliulę.“
Ir tiesiog… Šiaip… Andrius Mamontovas – Kai tu atversi man duris
Jūs lankotės mano asmeniniame tinklaraštyje, kuriame dalinuosi su Jumis savo mintimis, pastebėjimais. Čia taip pat vyksta turiningos diskusijos ir konkursai.
Labai lauksiu ir Jūsų minčių, nesivaržydami* komentuokit, siūlykit įvairias temas. Drauge galim atrast reikšmingų dalykų – nuo žemės grumstelio pločio ligi dangaus. Pradedam paieškas.
* yra papildomų sąlygų:)
Ligita
You visit my personal blog, where I share with you my thoughts and observations. It also hosts rich debates and competitions.
I will wait for your thoughts, feel free* to comment and to offer a variety of topics. Together we can discover important things – from the ground up to the sky. Let’s start the search.
* There are additional conditions:)
Ligita
Virgis kovo 22nd, 2009, 12:22 am
Vienatvė, sakyčiau, blogiausia, ką tokiu atveju būtų galima pasirinkti. O kadangi nežinau, kas čia tikra, o kas – fantazija, tai nebežinau, ką ir pasiūlyti – atostogas kaime, durų rankeną ar vandens parko pramogas …
Ligita kovo 22nd, 2009, 12:50 am
Virgi, kiek žinau tai tikra, nors ir tai parašęs žmogus jautėsi kvailokai. Žinai, kartais ateina laikas, kai suklumpi… Susipainioji gyvenime. Pavargsti. Įdomiausiai iš tavo pasiūlymų nuskambėjo „durų rankena”
Šiaip siūlyk ką nors ir daugiau, rimtesnio, manau, Kavinukas bus labai dėkingas už įvairią pagalbą bei mintis.
Virgis kovo 22nd, 2009, 1:05 am
Pasijusti menku, nesėkmingu ir niekam nereikalingu ? – taip gali būti, bet yra aukso vertės taisyklė – VISKAS PRAEINA. Truputis pastangų, tikėjimo ir laiko ir gal jau net kitą rytą TU nustebsi nuo minties – ŠITAS PASAULIS BE MANĘS ?! – N E S Ą M O N Ė !!!
))
Bėda ta, kad ta taisyklė galioja ir geriems dalykams
Ligita kovo 22nd, 2009, 1:16 am
Na nebūtinai taip. Kiek man pasakojo, tai prie viso to liūdesio nemažai prisidėjo darbas… Žiaurūs krūviai… Realybė ir nesutapusios viltys… Dabar situacija šiek tiek taisosi ir tuo džiaugiuosi
P.S. Šaunu, kad nors vienas pastebėjo šį nuoširdų laišką!
Virgis kovo 22nd, 2009, 1:34 am
Žiaurūs krūviai, sakai. Na, tada viskas daug paprasčiau ! Stresas, vadinasi, ir tiek. O nuo streso padeda daugybė dalykų – žvejyba, mezgimas, fotomedžioklė, savęs palepinimas, šaltas dušas, pasivažinėjimas limuzinu, patinkanti muzika, bažnyčios vaizdas iš vidaus, delfinai, žydinčios gėlės, bučinys ir tttt. Manau, stresą nuimti gali daug daugiau dalykų negu jį įvaryti.
Bet taisyklė visvien galioja. Nereikia pamiršti – visame kame vyrauja pusiausvyros harmonija. Naivus tas, kas tiki fortūna 24 valandas per parą …
Ligita kovo 22nd, 2009, 12:36 pm
Ha ha, dėkui, Virgi, už pasiūlymus. Perduosiu x)) Paklausiu ar bent vienu iki šiol pasinaudojo. Nors… Savęs palepinimas visai tikėtina. Dar poilsis nuo kasdienybės šurmulio.
. kovo 22nd, 2009, 6:21 pm
Vienatvėjė paprastai tyliai pasišnekama su pačiu protingiausiu- savimi. Tikroji vienatvė kartais parodo, kad tai visiškai nepažįstama persona. Arba, kad tai pati kvailiausia iš visų sutiktųjų. Šis atvejis visai prastas, nors būdingas tikriems talentams.
Visais atvejais koketuoti apie vienatvę lengviau…Kada nors tai duoda peno pasijuokti pačiam iš savęs.
Ligita kovo 23rd, 2009, 12:57 am
Koketuoti apie vienatvę… Įdomiai skamba. Neįprastai. Šiaip vienatvė nėra toks sudėtingas dalykas kaip gali pasirodyti. Kartais jos reikia. Bet kad būtų ne per daug… Nes ir vėl nesąmonė.